Az utóbbi pár évben sorra termelte ki az Álomgyár klasszikus
mesék modernizált és igen jól jövedelmező feldolgozásait. Ezeket én személy
szerint a Tim Burton féle Aliz Csodaországban után, mely számomra hatalmas
csalódás volt, körülbelül annyira vártam, mint az aktuális Twilight epizódot.
Sokáig így voltam a Jancsi és Juliska 21. századi mozgóképre adaptált
verziójával is, egészen addig, míg le nem esett, hogy ki is rendezi a filmet.
Onnantól kezdve viszont már néminemű elvárásaim is voltak a művel szemben, itt
van persze a 22-es csapdája, hiszen a Tim Burton filmtől is – amit ígérem, hogy
nem fogok többet megemlíteni - mást,
többet vártam. Az első ún. red band trailer megtekintése után viszont
egyértelművé vált, hogy ez a film nem ugyanaz a kategória, hanem színtiszta
bűnös élvezet lesz.
2013. július 7., vasárnap
Madarak - The Birds (1963)
Idén ötven éve vadultak meg a feszültségkeltés
nagymesterének, Alfred Hitchcocknak a madarai.
A pocakos mester a Psycho irdatlan sikere után egy darabig
nem igazán tudta, hogy mihez is nyúlhatna, amivel ismét hasonló mértékben meg
tudná ragadni a közönséget. A választás végül Daphne du Maurier kisregényére
esett. A szerzőtől korábban is dolgozott fel műveket, két korai filmje, a
Jamaica vendéglő és az A Manderley ház asszonya is Maurier írásain alapul. A
Madarakat azonban eredetileg az Alfred Hitchcock bemutatja című sorozathoz
vette meg, ám amikor tudomására jutott, hogy valóban történtek spontán
madártámadások - 1961-ben a kaliforniai Montereyi-öböl partjainál tömegesen
támadtak meg embereket egy mérgező alga hatása miatt agresszívvá vált tengeri
madarak -, világossá vált, hogy ez lesz a következő nagy dobása. Hitchcock az
eredeti kisregényből tulajdonképpen csak a címet tartotta meg, Evan Hunter forgatókönyvíróval
egy teljesen új történetet találtak ki, mely jobban reflektált a valóságban
történtekre.
King Kong (1933)
A leglenyűgözőbb, legnagyobb, és leghihetetlenebb kaland,
amit valaha átélhetett! Ilyen és ehhez hasonló, ma már üres marketingszövegnek
ható mondatokkal csalogatták be a mozikba a gazdasági világválság súlya alatt
roskadozó tömegeket 1933-ban. Az akkori marketingesek azonban – ez esetben
legalábbis – nem hazudtak. A gondjaik elől másfél-két órára egy csodálatos
fantáziavilágban menedéket kereső nézőknek nem kellett csalódniuk. Feltárult
előttük a Koponya-sziget, elképesztő prehisztorikus lényeivel, és egy hatalmas,
félelmetes, kegyetlen, ugyanakkor mégis szeretetre méltó óriás gorillával. King
Kong, a világ nyolcadik csodája meghódította a vásznakat, a filmvilág pedig
új mérföldkőhöz érkezett.
Feliratkozás:
Bejegyzések (Atom)